Аналіз і профілактика професійного вигорання педагогів

Лукащук Руслана Миколаївна  вихователь
 ДПТНЗ «Острозьке ВПУ»
спеціаліст вищої категорії

В даній статті окреслено деякі аспекти роботи практичного психолога в питанні професійного вигорання педагога; запропоновані профілактичні заходи для запобігання професійного вигорання.
Ключові слова: професійне вигорання, емоційне вигорання, психологічна підтримка, психологічна напруженість, стрес.
Актуальність проблеми дослідження. Актуальність цієї теми обумовлена зростаючими вимогами з боку суспільства до особистості педагога, тому що професія педагога має велике соціальне значення. Здатність до співпереживання (емпатії) визнається однією з найважливіших якостей педагога, проте практична роль емоцій у професійній діяльності оцінюється суперечливо. Можна сказати, що педагоги не готують до можливого емоційного перевантаження, не формують у нього (цілеспрямовано) відповідних знань, умінь, особистісних якостей, необхідних для подолання емоційних труднощів професії.
У сучасному суспільстві відбувається значна кількість соціально- економічних змін, які впливають і на виконання людьми своєї професійної діяльності, і на ставлення до неї. Зміна ставлення людини до своєї професійної діяльності особливо помітна, якщо в суспільстві падає її рейтинг. В результаті зростає психічне, емоційне напруження, частіше з'являються порушення, пов'язані зі стресом на робочому місці. Професія «викладач» є однією з найбільш соціально значущих видів діяльності. Це твердження засноване на тому, що даний вид трудової діяльності пов'язаний з формуванням суспільної свідомості, культурної спадщини, настроїв і потреб людей. Можна сказати, що в руках педагога доля поколінь, майбутнє людського суспільства.
Метою статті є виявлення і профілактика професійного вигорання.
Виклад основного матеріалу дослідження. Будь-яка професія має свої складнощі, комплекси психотравмуючих факторів, що впливають на людей.
Особливо сильні негативні ураження особистості властиві професіям типу «людина-людина», однією з яких і є діяльність педагога. Вона є стресогенною і вимагає великих резервів самовладання і саморегуляції. В результаті емоційного напруження, яке виникає у педагога в процесі здійснення своєї професійної діяльності, відбувається подальше зниження стійкості психічних функцій і зниження працездатності педагога. У дослідженнях Л. А. Китаєва-Смика, Р. О. Серебрякової показано, що при низькому рівні психологічної культури, недостатньому розвитку комунікативних здібностей, навичок саморегуляції значна частина педагогів починає страждати хворобами стресу - численними соматичними та нервово-психічними хворобами. Без сумніву, питання про емоційну напруженість педпрацівників є досить важливим, в першу чергу тому, що пов'язана з психологічним здоров'ям здобувачів освіти, які відчувають різні фізичні і психологічні навантаження.
Професійна діяльність педагога передбачає наявність певних знань, педагогічних умінь і, звичайно, особистісних якостей. Наявність деяких особистісних характеристик дозволяє зменшити емоційну напругу, але повністю від неї позбутися неможливо.
Психологічна напруженість в процесі роботи педагога викликає його професійне вигорання, яке в цілому можна описати синдромом «емоційного вигорання». Дане явище може виражатися в збільшенні числа конфліктів з партнерами по спілкуванню, в байдужості до переживань іншої людини, у втраті цінності життя, втрати віри у власні сили [3, с. 34].
Можна виділити основні напрямки профілактики професійного вигорання педагогів: психологічна підтримка; психологічне консультування; психологічна корекція. Так само можуть бути використані наступні основні методи:	психологічна діагностика; психологічні бесіди; психологічне просвітництво; психологічна корекція; психологічне консультування.
Психологічна підтримка передбачає здійснення роботи за трьома напрямками: інформування; емоційна підтримка; підвищення значущості педагогічної професії.
Сучасна система освіти вимагає від педагога як професіонала швидкості і точності його дій і належного рівня сформованості його емоційної сфери. Педагог, як суб'єкт навчально-виховного процесу, впливає на особистість дитини через призму сформованості своєї актуально-цілісної сфери, тому, якщо він схильний до емоційного вигорання, то потребує не тільки психотерапевтичної допомоги, але і набуття конструктивних навичок саморегулювання суб'єктивної особистісної сфери.
Організовуючи психологічну допомогу педагогам щодо підтримання та поліпшення їхнього емоційного і фізичного самопочуття, психологу необхідно проводити роботу з навчання педагогів усвідомленого управління власними емоційними станами, прийомам і способам саморегуляції.
Для вирішення завдання щодо зниження негативних переживань і трансформації їх в позитивні емоційні стани слід організовувати зустрічі обговорювати результати діагностичних обстежень, виявляти причини, що впливають на емоційне вигорання педагогів, ділитися своїми способами захисту від стресу [5, с. 83].
Для того щоб ознайомити педагогів з техніками саморегуляції емоційних станів для попередження і подолання можливих наслідків психічного перенапруження, підтримки оптимального рівня психічних станів в умовах професійної діяльності можуть проводитися диспути, наприклад на теми «Вплив психоемоційного стану педагога на його педагогічну діяльність», «Способи виходу з конфліктних ситуацій».
Важливу роль в подоланні стану професійного вигорання відіграє любов до своєї професії, коли людина відбулася як фахівець і отримує моральне задоволення від своєї діяльності. Крім того, творчий потенціал педагога, потреба підвищення кваліфікації, участь в інноваційних проектах є потужним фактором антивигорання. Ризик вигорання знижується при високій професійній компетентності і високому рівню розвитку грамотності у спілкування.
Для профілактики професійного вигорання можуть проводитися тренінгові заняття («Азбука спілкування», «Емоційна сфера»).
На заняттях педагоги можуть знайомитися з поняттям і критеріями психологічного здоров'я, технікою розвитку позитивного мислення, способами регулювання свого емоційного стану, механізмами психологічного захисту, вправами на вміння розслаблятися. В ході роботи з педагогом-психологом для зміцнення впевненості і життєрадісності як ресурсів «антивигорання» педагоги можуть набути навичок позитивного  мислення, які надають впевненості у важких життєвих ситуаціях, створює ґрунт для подолання життєвих стресів. Педагоги в ході сеансів з психологом можуть зрозуміти, що думки, переконання, внутрішній діалог мають позитивний вплив на життя людини в цілому. Значно розвиває опір вигоранню активний відпочинок, що включає в себе різні форми здорового способу життя [7, с. 324].
«Не вигоряти» дозволяють і техніки стресостійкості і вправи по саморегуляції, запропоновані педагогом-психологом.
Деякі фахівці (Е. Гозілек, В.В. Бойко) звертають особливу увагу на необхідність проведення систематичної профілактичної роботи в педагогічному колективі. Оскільки синдром вигорання найчастіше виникає внаслідок появи стресових станів, педагогів необхідно навчити навичкам керування негативними емоціями (гніву, роздратування і ін.), вмінню справлятися з критикою. Для цього педагогам можна робити спеціальні вправи по саморегуляції.
Висновки. Підводячи підсумки аналізу специфіки професійного вигорання педагогів, слід відзначити, що однією з основних специфічних особливостей їх життєдіяльності є різноманіття та складність педагогічних завдань, які вони вирішують. Значущість діяльності та переживання її виконавцями за результат виконання педагогічного завдання визначають напруженість умов діяльності. Екстремальність умов та вимоги, які висуваються педагогічною діяльністю до емоційно-вольової та інших якостей педагогів, їх індивідуальні соціально-психологічні особливості визначають вірогідність криз та стресів у життєдіяльності.
В результаті роботи з психологом у педагогів можуть спостерігатися такі позитивні зміни: знижується емоційна нестабільність, рівень тривожності і нервово-психічної напруги; зменшується загальна незадоволеність; формується звичка до здорового способу життя, позитивного світогляду; педагоги бачать сенс в тому, що роблять і цінують свою роботу.
Ефективність роботи психолога можна визначити за такими показниками: педагоги починають проявляти значну активність в соціальних контактах, вміють самостійно знімати емоційне перенапруження за допомогою тренінгових вправ, у них підвищується рівень емоційної стійкості, знижується рівень особистої та ситуативної тривожності.

Список літератури

Водопьянова Н. Е. Синдром вьігорания: диагностика и профилактика / Н. Е. Водопьянова, Е. С. Старченкова. - СПб.: Питер, 2008. - 336 с.
ГрицукО. В. Проблема емоційного вигорання у вчителів / О. В. Грицук//Вісник ХНПУ ім. Г. С. Сковороди. Психологія. - Харків: ХНПУ, 2004. - Вип. 13. - Частина І. - С. 57-61.
ГрицукО. В. Емоційне вигорання у вчителів: екзистенціальний аспект/ О. В. Грицук // Вісник ХНПУ ім. Г.С. Сковороди. Психологія.
Харків: ХНПУ, 2006. - Вип. 16. - С. 31 -37.
Жогно Ю. П. Вплив емоційного вигорання на професійну компетентність вчителя / Ю. П. Жогно // Наука і освіта. - 2008. - № 8-9.
С. 40-43.
Жогно Ю. П. Синдром змоционального сгорания педагога как аспект организации учебно-воспитательного процесса / Ю. П. Жогно //
Науковий вісник ПДПУ ім. К. Д. Ушинського. - 2007. - № 3-4. - С. 80- 87.
Назарук Н. В. Вплив «вигорання» на вибір стратегій поведінки подолання у вчителів / Н. В. Назарук // Актуальні проблеми психології.
К., 2005. - Т. 7, вип.4: Екологічна психологія. - С. 270-279.
Назарук Н. В. Особистісні, поведінкові та соціальні ресурси подолання «вигорання» у вчителів / Н. В. Назарук // Акмеологія — наука XXI століття: матеріали Міжнар. наук.-практ. конф. - К., 2005. - С. 323-325